Storbritannien blev i går udsat for flere tyske flyangreb.
De varede i flere timer og var spredt over hele landet.
Der er meldt om fjendtlige fly i byer på sydkysten, i vest -
- i det nordlige Midlands, i nordvest og over London.
- Han græder konstant. - Beholder de ham?
Lægen sagde, at jeg gjorde det værre.
Jeg skulle ikke have taget ham med på sygehuset.
- Vi skulle være kommet her. - Hvad laver hans tøj der?
Det tørrer. Det er vådt.
Hvordan blev han så forvirret?
Jeg troede, han var kommet til skade i luftangrebet.
Eller været ude for en ulykke. Men han havde "ingen fysiske skader".
Han er "i en tilstand af kollaps". Hvordan endte han sådan?
Sid ned. Vi må forholde os rolige.
Det har været undervejs i ugevis.
- Hvis ikke længere. - Jeg så ham ikke i morges.
Hvor var han hele dagen? Hvor fandt De ham?
Efter "Faren er forbi" -signalet gik jeg ind på torvet i skumringen.
Lyset var så underligt, meget gulligt.
Jeg ledte efter noget majsstivelse. Vi har kun lidt tilbage.
Jeg spurgte ved en bod, og så hørte jeg hans stemme.
- Hvis stemme? - Herrens, naturligvis.
Han tog overfrakken af. I dette vejr!
"Gud hjælpe den, der stopper mig!" råbte han og smed den på jorden.
Ligesom kong Lear i stormscenen.
Mon den nogensinde bliver ren igen.
Og han var så stolt af den. Kan De huske det?
Nej, det var måske før Deres tid.
Den første turné i Canada, i Toronto.
Hvad skete der bagefter?
Så gik han i gang med hatten. Den er købt for blot et år siden.
Han hoppede på den.
Han stampede på sin hat! Stampede vredt på den.
Derefter løftede han armene som for at gøre Gonerils moderliv goldt.
"Hvor langt skal jeg gå?"
Fingrene fumlede med jakken, kraven og slipset.
- Han hev knapperne af. - Var der mange folk?
En mindre ansamling. Det var derfor, jeg løb derhen.
Jeg ville ikke have, at folk grinede ad ham.
- Kunne han se, hvem De var? - Jeg ville ikke vente og se.
Jeg tog hans hånd og sagde: "Skal vi ikke gå hen på teatret?"
Jeg taler altid som en barnepige, når han er forvirret.
Han lyttede ikke. Han rystede.
De burde ikke have ladet folk se ham.
Det er let at være bagklog, Deres Nåde.
Jeg forsøgte at fjerne ham. Det er ikke let med en så stor mand.
Men netop da...
...kom en kvinde hen til os. Hun bar bombasin under en tweedfrakke.
Hun tog tøjet op og ville hjælpe ham.
Han sagde til damen: "Tak, min ven."
"Men Norman plejer at hjælpe mig. Uden ham var jeg hjælpeløs."
Det var mit stikord til at sige: "Jeg er Norman, hans påklæder."
Kvinden havde papillotter i håret. Hun kyssede hans hånd og sagde:
"De var god i 'De korsikanske brødre'."
Han så længe på hende og smilede sødt, som når han vil charmere.
"Tak, min ven, men det er tid til min sortie."
- Sagde han "sortie"? - Jeg fulgte naturligvis efter ham.
Han kan løbe hurtigt! Jeg fulgte bare tøjet.
Jakke og vest. Jeg tænkte: "Han må ikke strippe i byen."
Så fandt jeg ham lænet mod en gadelygte.
- Han græd. - Hvor?
Uden for Kardomah-caféen.
Uden et ord førte jeg ham hen på hospitalet.
Sygeplejersken kunne ikke kende ham, men hun havde set ham som Othello.
Der blev tilkaldt en læge. Han var lille, skaldet og gik med briller -
- og så trak de skærmene for.
- Og så ringede De til mig. - Nej, jeg ventede.
Jeg lurede, som Edgar siger. Jeg hørte lægen hviske:
"Denne mand er i en tilstand af kollaps." Sådan gik det til.
- Han græd konstant. - Ja, det sagde De.
Han lå fuldt påklædt på sengen og græd.
Nej, han tudede hæmningsløst. Han græd i stride strømme.
Hvad skal vi gøre? Om en time venter publikum ham som kong Lear.
- Hvad skal jeg gøre? - De skal ikke hidse Dem op.
Jeg har aldrig behøvet at træffe en sådan beslutning før.
Ingen beslutninger, faktisk.
Jeg ringede straks til Madge og bad hende om at møde mig her.
- Hun ved, hvad vi skal gøre. - Hun hidser sig ikke op.
Nej, Madge kommer til at være fornuftig.
Det skal en scenemester jo være.
En ven af mig var præst, før han havnede på de skrå brædder.
Han var så god som den grimme søster. Medfødt talent.
Hans kone var ikke let at hidse op.
Det var godt under omstændighederne.
Madge minder om hende. Kold, saglig og kedelig.
Lægen tog mig ind i et lille rum fuldt af skåle med blodige bandager.
Jeg fik det dårligt. Han spurgte til hans opførsel de sidste par dage.
Om jeg havde bemærket noget.
Og hvad sagde De, om jeg må spørge?
Jeg løj. Jeg sagde, at han havde været helt normal.
Jeg ville ikke virke forsømmelig.
Jeg burde have været mere vagtsom. I nat vågnede jeg...
- Er det Madge? - Nej, det er Irene.
Hvad sagde De? De vågnede i nat.
Han kiggede på mig.
Han var nøgen. Det var iskoldt, og han rystede.
Han sagde: "Tak, fordi du våger over mig, men bare rolig."
"Bliv ved med at passe på mig. Jeg frygter, at jeg bliver voldelig."
Hvor pinligt! Godt, at De intet sagde. De havde spærret ham inde.
I går efter "Othello" spurgte han: "Hvad skal vi spille i morgen?"
Jeg sagde: "Kong Lear." "Så vil jeg vågne under mørke skyer."
Lægen sagde, at han var nået til bristepunktet og forbi.
Det ville enhver, der har gennemgået, hvad han har.
De skulle have fortalt om problemerne.
- Civilister forstår ikke. - Hvorfor gik jeg på sygehuset!
- Det var det rigtige at gøre. - Det håber jeg.
Læger!
Man kan ikke forklare hans situation for en læge.
"Han har forsøgt at rekruttere skuespillere -"
- til Shakespeare-truppen, men de bedste -
"- er i krig, og teatrene bombes, lige så snart man bestiller dem."
Læger! De havde givet ham en sprøjte.
Madge har ret.
Vi har intet valg.
- Vi må aflyse. - Nej, det er så drastisk.
At være syg er ikke en forbrydelse, højforræderi eller desertering.
Han er ikke sig selv. Han kan ikke arbejde.
Giver det nazisterne magten? En Lear mindre betyder ingenting.
- Det synes han selv. - Betyder det noget, om han spiller?
Tænk, at det skulle ende sådan her.
Jeg har altid troet, at han var uopslidelig.
Alle disse år sammen. Det føles som et helt liv.
Endnu længere for ham og mig.
Det bliver første gang, vi aflyser.
- Jeg vil hen på hospitalet. - Nej.
Jeg vil være der og trøste ham.
Jeg kan få ham til at smile. Når han ser mig...
De lod ikke engang mig blive.
Kunne jeg blot huske pigen, der fik mig hertil.
Den moderlige type. Små, tilfældige roller.
Jeg kan huske ansigtet. Hun stod på perron 2 og jeg på 4.
"Norman!" råbte hun. Vi havde arbejdet sammen i "Den sidste rejse".
Den tredje turné. Jeg hjalp til med garderoben -
- og var dublant som hovmesteren.
Den foregår på et skib. En skøn første akt.
"Vi er alle døde, ikke?" Og jeg svarer: "Jo, vi er helt døde."
Han spørger: "Hvor længe har De været ...? De ved nok."
"Mig? Siden jeg var meget ung."
Så spørger han: "Hvor skal vi hen?" Jeg svarer: "Til himlen."
"Og til helvede. Det er det samme sted, forstår De."
Vidunderligt.
For at gøre en lang historie kort ville han have hjælp med tøjet.
Først og fremmest til stormen i "Lear"...
Har jeg fortalt det her før? Jeg skulle spille pauker.
Den første aften, efter stormen, lige inden -
- "De kan ikke anklage mig for falskmøntneri" kaldte han på mig.
Mine knæ rystede.
"Spillede De pauker?" Jeg sagde ja og forventede det værste.
"Tak," sagde han.
"De er en kunstner."
Min far var ligesådan.
Han overdrev altid sine sygdomme.
Derfor troede jeg ikke, at det var alvorligt...
Er der sket yderligere?
Vi må gå til teaterchefen. Følg med.
Nej, Deres Nåde. Lad os ikke forhaste os.
- Vi har intet valg. - Vi kan ikke spille uden kong Lear.
- Vi må træffe en beslutning. - Nej, den rette beslutning.
En ven af mig var meget sløj og skrøbelig.
Han var helt forfærdelig at være sammen med.
Hvis man sad ved siden af ham, fortalte han om sine sorger.
En pårørende, vistnok hans mor, blev oprevet og traf en beslutning.
"Lidt hvile," sagde hun, "sammen med ligesindede i Colwyn Bay."
Der sad han i februar, indhyllet i et gråt tæppe og så på det grå hav.
Hans mor traf en beslutning, men det var den forkerte beslutning.
- Han kom aldrig på scenen igen. - Indse fakta.
Det har jeg aldrig gjort. Alt skal helst bare være pragtfuldt.
- Men det er det jo ikke. - Ikke hvis man indser fakta.
- Indse fakta! Hvad med truppen? - De finder mig på Madges kontor.
Vent med beslutningen. Lad mig se, hvordan han har det.
Jeg indser, at jeg har overværet et langsomt forfald.
- Jeg har hørt luften sive ud af ham. - Norman!
Norman!
Godaften, hr.
Godaften, Norman. Godaften, pusser.
- Bonzo, hvad laver du her? - Mit navn står på døren.
- Lod lægerne dig gå? - Lægerne?
Bødlerne!
Ved du, hvad han sagde? En lille, skaldet slagter. Il Duce i kittel.
Når en læge siger, at man trænger til hvile, ved han ikke, hvad man fejler.
- Jeg udskrev mig selv. - Ring til sygehuset.
De ringer ikke til sygehuset!
- Norman, må vi være alene? - Jeg orienterer Madge.
Du er ikke klar til noget!
Kom nu, pusser, lad være.
- Aflys forestillingen. - Kan ikke, skal ikke, vil ikke.
- Så tag konsekvenserne. - Det gør jeg da altid.
Hvor har du været hele dagen?
Sig ikke, at du fandt et bordel i denne by.
Jeg kan ikke huske det hele.
Jeg ved, at hen mod aften blev jeg forfulgt, men jeg så ikke af hvem.
Da luftangrebssirenen lød, nægtede jeg at søge ly.
Hvor jeg end gik hen, hørte jeg en kvinde græde.
Så fik jeg et tydeligt billede af min far på stranden ved Lowestoft.
"Skuespiller?" sagde han. "Aldrig i livet!"
"Du skal være bådebygger ligesom mig."
Men jeg trodsede ham og mistede hans kærlighed.
Far så helst, at man var underdanig.
Men jeg måtte sætte min egen kurs.
Jeg afgør, hvornår jeg er klar til skrot.
Ikke dig. Mig.
Ingen anden. Mig.
Den grædende kvinde var mig.
- Norman! - Ja.
Jeg vil have Dem her, Norman! Forlad mig ikke!
- Jeg har brug for hjælp. - Tal med ham.
Han lytter ikke. Han kan ikke spille.
- De ser helt udmattet ud. - Sikken finfølelse.
- Kan De spille? - Hvornår kom De til?
- Før alle de andre. - Har jeg aflyst før?
Nej, men De har ikke været syg. Jeg vil Deres bedste.
Det bedste er, hvis han gør sig klar.
Ja, jeg må gøre mig klar.
Klar til hvad?
Deres Nåde, skal De ikke også gøre Dem klar?
- Jeg kan ikke se ham sådan. - Så må De hellere gå.
Jeg har erfaring med den slags.
Jeg ved, hvad der skal til.
Tænk at skulle vågne til det hver eneste nat.
Skal vi begynde forfra? Godaften, hr.
"Godaften, Norman." Hvordan har De det i aften?
"Jeg er desværre lidt tårevædet. Hvad med Dem, Norman?"
Jeg har det meget godt, tak.
Jeg har haft en rolig dag. Jeg har strøget Deres kostumer -
- vasket Deres paryk og skæg og vasket Deres underbukser.
Hvad har De lavet, hr.?
"Jeg har hoppet på min hat, Norman."
Har De det? Hvor besynderligt. Må man spørge hvorfor?
"Hvorfor hvad, Norman?" Hvorfor har vi hoppet på hatten?
Skal vi lege "Skibet er ladet med"?
Skibet er ladet med noget, der begynder med...
S.
De vil jo ikke gætte, så jeg siger det. S står for "skuespiller".
Skuespillere skal arbejde. De skal have sminke på -
- skifte tøj og spille skuespil.
"Du godeste, frue, hvor får De al den viden fra?"
"Fra en bavian, der levede vildt i Edens Have."
Eller noget lignende.
Der er under en time tilbage.
Skal vi se at komme i gang?
Ja, det er mig, Norman. Ham med de besjælede øjne.
Værsgo. Drik det. Det er te, ikke rottegift.
Sådan. Det var bedre, ikke sandt?
Vil De have en småkage?
Jeg har gemt nogle fra borgmesterens fest i Bridlington.
Nå, ikke?
"Vil De have en, Norman?" Ja tak.
Der er jo ingen grund til at udskrive sig fra sygehuset -
- og så bare sidde her som Niobe, før hun blev til sten.
Så skal vi se at komme i gang?
Nej, lad være med det. Det er derfor, jeg er her.
Jeg ved, hvordan det føles.
En ven af mig havde det endnu værre end Dem.
De ville bare låse ham inde.
Det burde ingen udsættes for.
Det sagde min ven.
De sender Dem bare til Colwyn Bay, og der har De intet at lave.
Ved De, hvad der gjorde min ven rask? Det lyder latterligt.
Et jobtilbud.
"Kan De være dublant for hovmesteren I 'Den sidste rejse' fra på mandag?"
Min ven udskrev sig selv, ligesom Dem.
Han tog til London og fandt et værelse i Brixton.
Forestil Dem det. Et jobtilbud. Det betød, at nogen...
...tænkte på ham.
Det var en vældig trøst.
Det her skal nok muntre Dem op. Der er udsolgt i aften.
Folk tænker på Dem og vil se Dem spille.
- Er der udsolgt? - Skal vi så se at komme i gang?
- Hvilket stykke er det? - "Lear".
- Det er umuligt. - Ih, tak!
Kønt. Folk betaler for at se Dem, og så siger De "umuligt".
- Ja, det er rigtig kønt! - Jeg vil ikke blive set.
Det bliver svært som kong Lear med den lyssætning, De bruger.
- Jeg vil ikke møde Hendes Nåde. - Hun spiller ellers Deres datter.
De mødte hende for lidt siden. De var alene sammen.
Var vi det?
Hvilket stykke er det i aften?
"Kong Lear", hr.
- Madge tog fejl. - Ja, det gør hun tit.
Jeg har været syg før. I "De korsikanske brødre".
Det var før min tid.
Jeg havde lungebetændelse.
Passende for "De korsikanske brødre".
- Jeg foretrækker lungebetændelse. - Frem for hvad?
Hvad hindrer mig i at tage hjem?
Hvorfor er jeg her? Jeg burde sove.
Var det ikke et underligt lys på torvet tidligere i aften?
Jeg kan ikke huske, at jeg har været der.
De har været væk hele dagen.
Hvad kan De huske?
Jeg vandrede og vandrede. Kunne jeg blot finde på en god titel.
Jeg synes, at "Mit liv" er lidt banalt.
- Står De fast? - Jeg skrev lidt i dag.
To-tre sider, men jeg har ingen titel!
- Vi finder på noget. - Kig i min jakke.
Og læsebrillerne. Jeg troede, at jeg havde skrevet i dag.
- Dem her kan De ikke se meget med. - Se efter for mig.
Er der noget? Åbenbart ikke.
Det kan da ikke være "Lear" igen.
Skal vi gå i gang med sminken?
Jeg går ud herfra.
Jeg vil ikke blive her et øjeblik længere.
Jeg omgives af giftsnoge! Forræderi til alle sider!
Jeg bliver knust! Jeg drænes for livsblod!
Byrden er for tung. Norman! Hvis De holder af mig, så lyt ikke til ham!
- Hvem? - "Mere!" Jeg kan ikke give mere!
Jeg har ikke mere at give. Jeg vil være senil i fred.
Jeg er en gammel mand. Jeg vil ikke male ansigtet aften efter aften!
Klæde mig ud i tøj, der ikke er mit. Jeg er ikke noget legebarn!
Det her er mit værk, mit livsværk. Jeg er skuespiller.
Hvem rører det, om jeg går på scenen i aften?
Om der så kun kommer tre personer -
- eller om de griner de forkerte steder. Én person...
Én person kommer til at vide besked og forstå. Jeg spiller for ham.
- Jeg kan ikke røre det urørlige. - Hvad fabler vi om nu?
Jeg er fuld af sten indeni.
Sten på sten. Jeg kan ikke rejse mig.
Byrden er for tung. Jeg ved, hvad meningsløshed er.
Jeg drømmer om usynlige hænder, der driver træpæle gennem mine fødder.
Drømmen er lang, og jeg vågner svedig og forgiftet.
Hele dagen har jeg en brændende fornemmelse indeni -
- der fordriver alt andet fra mit sind.
- Hvad lavede jeg i dag? - De vandrede.
De troede, at De skrev. De gik hen på torvet.
En kvinde kyssede Deres hånd. Hun var begejstret for Deres skuespil.
Hvordan ved De alt det her? Har nogen sladret?
Jeg vil nødig skynde på Dem, hr.
- Det passer ikke. Det vil jeg. - Jeg hader de svin.
Han er en slavepisker. Han driver mig for hårdt!
Jeg har for meget at bære.
- Jeg vil tale med ham. - Helst ikke.
- Det er mig, der har ansvaret. - Vi er ved et skrøbeligt punkt.
- Hvad hvisker De om? - Er han begyndt at sminke sig endnu?
Ved De, hvor sent det er? En halv time.
Jeg ved, hvor sent det er.
Så må De tage ansvaret for det.
Se, en slåbrok!
Skal vi tage den på og holde os varme?
Betyder det noget, hvor De var i dag?
Nu er De på teatret, hvor De hører hjemme.
Og der er udsolgt. Pragtfuldt.
Er der udsolgt?
De kommer til at stå op på balkonerne.
Ved De, at teatret i Plymouth er bombet?
Og store dele af selve byen.
Jeg havde min debut der.
Det kunne de jo ikke vide.
Jeg burde ikke spille her i efteråret. Han tvang mig.
- Hvem? - Jeg burde have hvilet.
En ven af mig fik besked på at hvile sig.
Han adlød, og så var han færdig.
Han blev meget syg.
Han blev næsten katolik.
Vil De have lidt massage?
Det overrasker mig ikke, at De føler Dem modfalden.
Det har været hårdt uden unge skuespillere -
- og så problemerne med mr. Davenport-Scott.
Er der nyt om mr. Davenport-Scott?
Politiet nægter løsladelse mod kaution.
Han havde allerede fået to advarsler.
Hvordan fordeler vi så arbejdet?
- Mr. Thornton spiller narren. - Og hvem spiller Oswald?
Mr. Brown, desværre.
Så mangles en ridder til "Spørg ej til behovet".
Egentlig mangler der 98, hvis man følger teksten.
En mere eller mindre gør ikke så stor forskel.
Hitler gør det svært for Shakespeare-trupper.
Det bliver et kapitel i Deres bog.
Jeg er ked af at nævne det, men vi mangler en til stormen.
Vi har ingen til vindmaskinen, når Thornton er narren.
Han var så god ved vindmaskinen.
Madge kender til det, men er uforstående.
Sig til Madge, at jeg må have fuld storm.
- Og Oxenby? - Ikke den mest medgørlige.
Send ham til mig en halv time før. Også Thornton.
Sådan. Det var bedre.
De er, hvor De hører hjemme, og gør det, De er bedst til.
Begynd med sminken, så går jeg og beder dem komme.
Jeg har vasket parykken og skægget.
Jeg er straks tilbage.
Nej, hr. Ikke Othello!
Forkerte replikker! Op på de korte, ned på de lange.
Bed dukkeføreren om at udskifte snorene.
Fyldet flyder ud ved sømmene. Strå fra fugleskræmslet ligger foran.
Jeg ville godt have set det stykke.
De er sort i ansigtet, og Cordelia siger:
"Du har avlet, opfostret, elsket mig."
Nu må vi holde op med at være poetiske og blive mere praktiske.
Hvem er det?
Irene.
- Jeg skal hente kronen. - Kom ind.
- Godaften, hr. - Alt vel?
- Ja, tak. - De skulle hente kronen.
Ja, hr.
- Poler den godt. Den skal skinne. - Javel, hr.
Kom tilbage med den, før tæppet går op.
Jeg vil tage den på et kvarter inden.
Når jeg har brugt den på scenen, skal den tilbage til min garderobe.
Hun har prøvet det før, hr.
Jeg vil bare forvisse mig.
Der er den, mit barn.
De er en køn, ung pige.
Tak, hr.
Nu skal De ældes.
Alle er jo samme farve. Hvilken er det?
Jeg kan ikke se farverne.
- Hvad er der nu? - Hvordan har han det?
Fint, hvis han må være i fred.
- Jeg vil se det med egne øjne. - Nej.
- Hvad med dublanterne? - Han ved besked. Alt er på plads.
- Der er jo et publikum. - Det hele ville være fjollet ellers.
- Bliver han klar til tiden? Og rask? - Ja!
- Madge, må jeg lige ...? - Hvem var det?
Bare en tjener, der tjener.
Afbrydelserne ødelægger min koncentration.
- Norman? - Ja, hr.
- Hvordan begynder stykket? - Hvilket?
Aftenens! Jeg har glemt åbningsreplikken!
"Ledsag herrerne fra Frankrig og Burgund, Gloucester."
- Hvilken forestilling er det? - Det bliver Deres...
Deres 227. fortolkning af rollen, hr.
227 gange Lear, og så har jeg glemt starten.
Har De ikke også glemt noget andet?
Vi skal have indsunkne kinder.
Sådan kommer jeg til at se ud i kisten.
Og en bred lige streg med nummer 20 på næsen.
Det giver Dem styrke.
- Sprit. - Jeg kan godt sætte et skæg på!
Jeg har været skuespiller i 50 år!
Jeg må hvile efter stormscenen.
Det behøver De ikke at sige. Det ved jeg.
Vær ekstra påpasselig ved parykovergangen i aften.
Jeg skal give dem en god forestilling i aften.
- Norman! - Ja, hr.
Hvad er åbningsreplikken nu? Al den snak...
"Ledsag herrerne fra Frankrig og Burgund, Gloucester."
Jeg skal arbejde. Jeg har glemt replikken.
Efter 100.000 forestillinger må jeg spørge Dem!
Jeg gennemgår det med Dem.
Ingen gennemgår det. Man tvinges igennem det.
- Jeg har ikke styrken. - De er en køn en!
Det må jeg sige. De af alle mennesker.
De skuffer mig.
De har altid sagt, at selvmedlidenhed er den mest utiltalende egenskab.
Hvem har De arbejdet for? Informationsministeriet?
"Kamp og overlevelse," siger De.
Hele verden kæmper for at overleve, så hvorfor kan De ikke også?
Kære Norman, jeg har gjort Dem oprevet. Undskyld.
Man kan ikke altid være stærk.
Det er farligt at dække revnerne.
Skidt med at dække revnerne. Skal vi ikke dække parykovergangen?
- En halv time. - Allerede?
De kom jo også sent i aften.
Hun har ikke givet mig kronen endnu. Jeg vil have den på hovedet nu.
Se! Mine hænder ryster.
Det passer godt til rollen. Glem nu ikke sminken.
Jeg kan ikke holde op. De må gøre det.
Se nu her.
Det smitter åbenbart.
Jeg kan tåle, at mit kongerige deles.
Jeg kan tåle narren, og at mit følge mindskes.
Jeg kan tåle de forbandelser, jeg må ytre.
Jeg kan endda tåle stormen.
Men jeg frygter den sidste scene -
- hvor jeg skal bære min døde Cordelia.
Græde som vinden. Hyle, hyle, hyle.
At lægge hende blødt på jorden, hvor hun skal dø.
Har jeg styrken til det?
Hvis De ikke har styrken, har ingen.
De er en god ven, Norman.
- Tak, hr. - De burde belønnes.
Lad mig lige hente violinen...
Hån mig ikke. Jeg har måske ikke langt igen.
Det sagde min far også. Han blev 93.
Måske lever han stadig.
Bonzo? Hvordan føler du dig?
- Lidt mere som mig selv, pusser. - Med forklædningen forandres han.
"Du godeste, De er jo skarp som et pindsvin."
Kan du nu også gå på scenen?
Jeg kan gå hvor som helst.
Pusser, jeg troede, at det var den sorte i aften.
Vågnede jeg i nat? Takkede jeg dig, fordi du vågede?
Talte jeg om vold?
Nej, Bonzo, det har du drømt.
Jeg har stadig følelsen.
Skal jeg hente kappen og binde den?
Ja, som sædvanlig.
Mr. Thornton og mr. Oxenby står klar til at tale med Dem.
- Skal jeg lukke dem ind? - Oxenby skræmmer mig.
Men han var den bedste Jago, jeg har set, medregnet Sir Arthur Palgrove.
- Nu er han sig selv. - Han spillede Hamlet som 68-årig.
Hans ansigt var fuldt af rynker.
Hans "Lear" var en glædelig skuffelse.
Hvem rådgiver egentlig Hans Majestæt?
- De gør underværker. - Tak.
- Her har De et stykke chokolade. - Tak, Deres Nåde.
Alle må trække deres del af læsset i aften, Norman.
- Det gør jeg med glæde, Deres Nåde. - Tak.
Tro ikke, at jeg ikke så det der. Det gjorde jeg.
Alle børn i landet leder i spisekammeret efter noget sødt.
Jeg kunne fortælle dem om den ene i England -
- der har et uudtømmeligt lager af chokolade.
For jeg skal bære hende død som min Cordelia.
Det er mig, der skal løfte hende op.
Gudskelov for rationer, tænkte jeg. Men hun finder sukker overalt.
- Skal jeg vise skuespillerne ind? - Nej.
De er nødt til at tale med skuespillerne.
Mr. Thornton. Mr. Thornton er her.
Geoffrey, passer kostumet?
Mr. Davenport-Scott var så høj.
Mr. Davenport-Scott var et kryb. De ser...
- Kan De replikkerne? - Ja.
Lad mig ikke vente på dem. Det skal gå hurtigt.
Og gå ikke i vejen for mig.
Lamperne i forgrunden er kun for mig.
- Det ved jeg. - Tag det lys, De kan finde.
Ja.
- Lad mig høre Dem synge. - Hvad?
"Den, der kun har ringe forstand, hejsa, hopla ..."
Den...
Den, der kun har ringe forstand...
Den, der kun har ringe forstand
Hejsa, hopla, vinden og regnen
Må nøjes med, hvad han er blevet forundt
Thi regnen regner hver eneste dag
Så fremsig det i stedet for at synge det.
Hvis De vil lægge armene om mine ben ligesom mr. Davenport-Scott -
- er det rundt om læggene og ikke lårene.
- Han havde nær givet mig brok. - Det vil jeg helst ikke.
- Lev Dem ind i øjeblikket. - Javel.
Men ikke for meget.
Inden for rimelighedens grænser. Og stå stille, når jeg taler.
Vær tro mod digteren, og hold tænderne inde.
- Det er kun, når jeg er nervøs. - Det kommer De til at være.
De får ikke ekstra betaling.
- De skal jo påtage Dem enhver rolle. - Ja.
- Må lykken tilsmile Deres indsats. - Tak, hr.
- Gud velsigne Dem, Geoffrey. - Jeg vil hellere møde nazisterne...
Jeg håber, at Churchill har bedre mænd.
- Mr. Oxenby venter, hr. - Oxenby? Hvad?
Hvad vil Oxenby?
Det er os, der vil have en til at stå for vindmaskinen.
Nej, Oxenby er utålelig. Her er kvælende varmt.
Vi får ingen storm uden ham.
Mr. Oxenby er her.
De ville tale med mig?
Jeg ved ikke hvorfor...
- Norman? - Herren vil bede om en tjeneste.
Han kan jo altid spørge.
De har ikke været her så længe, men De har nok set tilstrækkeligt.
Vi er ikke bare en teatertrup, men en stor, lykkelig familie.
Og alle træder til, når det er nødvendigt.
De ved nok, at mr. Davenport-Scott ikke kommer tilbage.
Ja, det har jeg hørt.
De taler ikke om andet i garderoben.
Det plager deres fimsede broderskab, når en af dem bliver taget.
Eftersom Thornton må spille narren -
- og vores to ældre riddere sætter hytten op under stormen -
- har vi ingen ved vindmaskinen.
Vi ville have spurgt Brown, men han er for svag.
Vi ville spørge, om De ville dreje på håndtaget.
Det korte svar er nej.
Var der ellers andet?
Har han læst mit stykke endnu?
Russerne har måske lidt nederlag.
Bolsjevismen bliver enden på teatret.
Hvad skal vi gøre?
- Tænk, at han ikke træder til! - Han hader mig.
Han foragter alt, jeg står for.
- Jeg vil aldrig læse hans stykke. - Jeg har læst det.
- Er der en rolle til mig? - Ja.
Oxenby skriver for kritikerne, ikke folket.
- Lad os være rolige. - Hvor er pigen med kronen?
Hids Dem ikke op. Jeg finder hende.
Min kære.
- Norman leder efter Dem. - Gør han?
Jeg så ham ikke.
Hvad er det nu, De hedder?
- Irene, hr. - Irene. Charmerende.
- Har De gået på teaterskolen? - Nej.
- Jeg kom lige til teatret. - Det husker jeg.
- Hvilket teater? - Maidenhead.
Maidenhead, ja...
I næste uge i Eastbourne...
- Jeg kan ikke finde hende. - Jeg beundrer bare hendes knogler.
Af sted med dig, Irene.
Den fødte skuespiller med de kindben.
Tag kronen på. Der er kun et kvarter tilbage.
Skal jeg hente Hendes Nåde og bede hende binde kappen?
Hvordan starter stykket? Nu har jeg glemt det på grund af pigen!
Et kvarter. Jeg er lidt forsinket. Irene bliver min død!
Jeg er ikke klar. Send dem hjem. Giv dem pengene tilbage.
Jeg hader de svin. Jeg kan ikke!
Hvad siger De? Vil De aflyse?
- Nej, han vil ej. - Hvordan begynder det?
- Han kan ikke gennemføre. - Hvordan begynder det?
Gå ud. Han er klar, når tæppet går op.
Vores tid er gået.
Der er 20 minutter tilbage.
- Vi kan være lidt forsinkede. - Lad mig være!
Jeg kan ikke huske replikkerne.
Norman! Hvordan begynder det?
"Han har været borte i ni år og skal ud igen."
"Nu kommer kongen."
"Ledsag herrerne fra Frankrig og Burgund, Gloucester."
"Skal ske, herre konge."
- Ja? - "Nu skal Vi afsløre ..."
"Nu skal Vi afsløre Vor plan."
- "Giv mig kortet." - Sig det ikke! Jeg kan det!
Jeg skal nok selv spørge om hjælp.
Jeg har altså spillet den her rolle før.
- "Hvad frygter jeg?" - Forkert. "Vi har delt riget."
"Mig selv? Jeg er jo alene."
"Ja, jeg taler om drømme, der fostres af et uroligt sind."
Forkert stykke.
"Kan denne kampplads rumme Frankrig?"
Forkert stykke igen.
"Mænd bør være, som de fremstår."
- "Macbeth skal ej sove mere." - Hvad har De nu gjort?
Gå ud, gå ud. De har citeret "det skotske stykke"!
Har jeg? "Macb.."?
- Du godeste! - Ud!
Drej rundt tre gange.
...to, tre.
Bank!
- Band. - Pispotter!
"Og min stakkels pige er hængt."
De skal nok klare det.
- Kamp, Bonzo. - Overlevelse, pusser.
Vær klar til første akt.
- Gør Dem klar til første akt, hr. - Tak.
Lad os gå ned og besigtige kampscenen.
Første gang jeg spillede Lear, var der uvejr.
Et rigtigt uvejr. Nu sender de bomber.
Hvor meget mere skal jeg tåle?
Vi skal spille Shakespeare, og de vil gøre alt for at stoppe mig!
Tag det ikke for personligt, hr.
Bomb os til underkastelse, hvis I tør!
Hver replik er et skjold mod jeres grusomhed og rædsel.
- Jeg tror ikke, at de kan høre Dem. - Svin! Barbarer!
Åh, nej. Vi var ellers lige ved at vinde.
Det er fint nok. Han kan ikke gå på scenen. Hent Madge.
Norman! Få mig ned til scenen.
Ingen fascistiske bolsjevikker skal stoppe mig nu!
Gør, som jeg siger!
Hvem giver meddelelsen?
- Mr. Davenport-Scott, selvfølgelig. - Nej.
Så må De gøre det, Norman. Sig mig ikke imod. Det er en ordre.
- Jeg er ikke klædt på. - Gør det!
Kom.
Tag dog forklædet af!
Mine damer og herrer...
Mine damer og herrer, vi har lige hørt sirenen.
Vi udsættes for et luftangreb.
Vi kommer alligevel til at holde forestillingen.
De, der ikke vil overleve...
De, der ikke vil overvære stykket, bedes gå så stille som muligt. Tak.
Vær parat.
Parat ved fortæppet.
Parat på scenen. Værsgo til lys og snoreloft.
Tæppet går op.
Jeg troede, at kongen holdt mere af hertugen af Albany end Cornwall.
- Sådan syntes det at være. - Geoffrey, var jeg god nok?
Ja, De var forbasket god.
- Deres Nåde, var jeg god nok? - Bedre end mr. Davenport-Scott.
Mener De det? Jeg var så nervøs.
Lagde nogen mon mærke til det?
"De, der ikke vil overleve."
Jeg er vred på mig selv.
- Var jeg god nok? - Ja da.
- Sagde han noget? - Nej.
Så skal grammofonen tændes.
Jeg står til Deres tjeneste.
Vær parat, hr.
Nu kommer paukerne, hr.
Nu kommer kongen.
- Hr.? - Hvad?
Hendes Nåde er gået på scenen, så det er Deres tur nu.
- Hvad var det, jeg sagde? - Kom nu, hr. Det er Deres tur.
De skal ud på scenen.
Jeg syntes, at jeg så ham.
Hans følge var klart. Han havde 100 riddere med.
Mr. Oxenby er nødt til at improvisere.
"Ledsag herrerne fra Frankrig og Burgund."
Jeg troede, at min fader kongen var bag mig.
Vi vandrede langt fra lejren, jeg forrest, vor vane tro.
De er ved at blive urolige.
Blæs fanfaren igen.
Jeg synes, at jeg kan se kongen.
Nej, jeg tog fejl.
Med Jeres tilladelse vil jeg gå hen til majestæten -
- og afdække hans kongelige fremskridt.
- Kommer han eller ej? - Ja!
Jeg gentager kongens fanfare.
"Ledsag herrerne fra Frankrig og Burgund, Gloucester."
Få tændt lysene!
Nej, gå nu bare derud!
Gå dog ud på scenen!
Ledsag herrerne fra Frankrig og Burgund, Gloucester.
Nu skal Vi afsløre Vor plan. Giv mig kortet.
Vi har delt riget i tre -
- og vil fordrive al bekymring fra Vor alderdom.
Dem overlader Vi til yngre kræfter, mens Vi mod døden kryber hen.
Du er en dame. Hvis det at holde varmen var det eneste smykke -
- behøver naturen ej de klæder, der knap holder dig varm.
Men som et ægte behov, o himmel, giv mig tålmodighed.
Tålmodighed behøver jeg.
I ser mig her, I guder, som en gammel mand.
Af år og sorger tynget, fortvivlet over begge dele.
Er det jer, der vender disse døtres hjerte mod deres fader -
- så lad mig ikke tåle det i stilhed!
Skænk mig ædel harme!
Og lad ej kvinders våben, vanddråber, plette mine mandekinder!
Nej, I fordømte hekse! Jeg skal hævne mig sådan på jer to -
- at verden skal... Ja, jeg vil gøre disse ting.
Hvilke ting ved jeg endnu ej selv.
Men hele jorden skal gyse derved.
Du tror, at jeg vil græde.
Nej, jeg vil ikke græde.
Nok har jeg grund til at græde -
- men dette hjerte skal snarere gå i hundredtusind stykker -
- før jeg vil græde.
Nar, jeg bliver sindssyg!
Lad os gå ind. Der kommer en storm.
- Jeg kender Jer. Hvor er kongen? - Hold Dem væk, Geoffrey.
- Han forsøger at byde over vinden. - Han hev næsten parykken af mig!
- Og rev mig i ansigtet! - Geoffrey, stå ikke i lyset.
Vent ikke. Ingen pauser. Hold farten.
Fart på, fart på.
Jeg kender Jer. Åbn denne pung og tag det, der ligger deri.
Skam få denne storm!
- Jeg skal lede efter kongen! - Parat med lys.
Nu!
Blæs, vind, og spræng dine kinder! Ras, blæs!
Vandfald og orkaner, slå til!
- I hastige svovllyn! - Højere!
- Han vil have det højere! - Brænd mit hvide hår af!
Rystende torden, slå jordkuglen flad.
Slå naturens støbeform i stykker!
Han vil have det højere! Kom nu! Det er ikke højt nok.
Hverken regn, vind, torden eller ild er mine døtre.
...mit hvide hoved. Det er gement!
Hvor var stormen? Hvor var stormen?
Jeg beder om vandfald og orkaner og får kun dråber og pift.
Jeg beder om torden, der splitter træer, og får flueprutter.
Norman! De modarbejdede mig.
Jeg var lige foran Dem og behøvede kun at anspores -
- så var æren hjemme, men der var intet.
Tavshed. Blot en brise!
En byge, et sammenstød af bomuld, en sommerfugls vingeslag.
Jeg vil have uvejr, ikke støvregn!
Der må gøres noget. Jeg vil vide, hvad der skete med stormen!
Jeg er glad for, at De er tilfreds.
De brokker Dem altid, når De har gjort det godt -
- og i aften kan man med rette sige, at De har gjort det godt.
Hvil Dem nu.
Der er længe til "De kan ikke anklage mig for falskmøntneri".
Prøv at sove. De har været igennem det.
Eller blevet tvunget igennem det. Hvordan De nu end vil sige det.
De har brug for fred og ro, som den døvstumme sagde til klaverstemmeren.
"Mægtig" syntes Hendes Nåde, at De var i aften.
Det gjorde hun. Det var det ord, hun brugte.
Mægtig.
Jeg kan ikke kommentere stormscenen, men jeg hørte "Spørg ej til behovet".
Jeg skælvede. Jeg har aldrig set Dem så opfyldt af ægte følelse.
Det sjove er, at i stormscenen, mens vi hamrede som gale -
- og jeg måtte veksle mellem tordenpladen og paukerne -
- som en jonglør med bolde og kegler -
- kom mr. Oxenby os til hjælp, uden at vi bad om det.
Uden et ord hjalp han os, da vi havde brug for det.
Da jeg takkede ham, svarede han "rend mig". Det var ikke pænt.
Så tilføjede han: "Jeg ved ikke, hvorfor jeg hjalp til."
Jeg svarede: "Fordi vi er et broderskab, hvor du hører med."
Ja, det sagde jeg.
Han vaklede af sted med hængende hoved.
Havde han været den knurrende type, ville han have knurret.
Sover De, hr.?
O, at drives således!
- Jeg hader de svin. - Hvem?
- Hvem hader De? Anmelderne? - Hade anmelderne?
Jeg føler med dem. Man kan ikke hade forkrøblede -
- tilbagestående og døde. Skiderikker!
- Hvem så? - Hvem så hvad?
- Hvem er det, De hader? - Lad mig hvile. Spørg nu ikke mere.
Gå ikke, før jeg sover. Efterlad mig ikke alene.
Jeg er opslidt.
Mine dage er talte.
- Sover han? - Ja, det tror jeg.
Jeg kan sidde hos ham.
De må ikke vække ham, Deres Nåde.
Han er så forfærdelig træt.
- Skal jeg ind nu? - Nej, der er stadig pause.
Jeg har nogle ting at sige.
Norman sagde, at du kaldte mig mægtig.
Det har jeg aldrig sagt. Han finder selv på det.
- Hvad har du at sige? - Det samme som altid.
Du ved, hvad mit svar er.
Du har arbejdet hårdt og sparet op.
Nu er det nok. Bekendtgør det i aften.
- Det kan jeg ikke. - Du vil ikke.
Du kommer til at dø eller blive en grønsag.
Det er din sag. Træk ikke mig med i faldet.
Jeg er hjælpeløs. Jeg adlyder.
Jeg er bange for at blive slået. Jeg er målrettet.
Nej. Du er led, stædig og skånselsløs.
Du er skuespiller, men mangler indsigt.
Brug din fantasi og prøv at forestille dig, hvad jeg gennemgår.
Det gør jeg! Men jeg må have dig hos mig. Velkendt og virkelig!
Jeg er hos dig og syr. Velkendt og virkeligt.
Jeg beder blot om, at vi holder op.
Nu. I aften. Sidst på ugen, men ikke mere. Jeg kan ikke holde det ud.
- Det er ikke muligt. - Jo. Du narrer kun dig selv!
Hvorfor sætter jeg så livet på spil blandt bomberne?
Ikke frivilligt! Jeg må gøre min pligt!
- Pladder! - Hvad?
Du gør intet uden egeninteresse. Og du trækker alle med dig.
- Jeg er end ikke lovmæssigt bundet. - Er ægteskab så vigtigt?
- Du misforstår med vilje. - Jeg skulle have ladet mig skille!
- Du gik efter at blive adlet. - Det passer ikke.
Du ved, hvad du prioriterer. Alt, hvad du gør, er til din fordel.
Du er jo så målrettet. Som om du var en tilfældig scenearbejder.
Du gør intet uden egeninteresse. Dig. Selv. Alene.
Jeg synker. Pres mig ikke endnu længere ned.
"Hr.", "Hendes Nåde". Sikke fantasier!
Du er en tredjerangs skuespiller på provinsturné.
Ikke en helt, der redder verden.
"Hr.", "Hendes Nåde". Jeg stopper trikoter!
Se lige dig selv. Lears hytte er luksus mod dette.
Jeg er sløj. Jeg har det halve af Lears liv tilbage. Jeg skal bære dig.
Jeg mangler stadig at sige "Hyl, hyl, hyl"!
"Hr.", "Hendes Nåde". Man griner af os!
Du bliver aldrig adlet, for kongen har intet tveægget sværd.
Kan du huske for flere år siden, en pige, der spillede Goneril?
Hun var høj, mørkhåret og køn med græsk næse.
- Flora Bacon. - Var det? Ja, måske.
Flora...
En aften råbte jeg ad Norman -
- fordi bukserne vendte vrangen ud i "Den evige jøde".
Eller var det "Korsets tegn"?
En af de to.
Hun langede ud efter mig.
"Deres tjener er også et menneske." Til Norman sagde hun: "Gå fra ham."
Norman sagde: "Hids Dem ikke op." "Det skal jo gå ud over nogen."
Flora Bacon forstod det ikke. Hun kaldte mig slavepisker.
- Hvorfor ansatte jeg hende? - Moren var Lady Bacon.
Hun investerede 200 pund i truppen.
Jeg troede, at jeg så ham eller så mig, som han gør.
Da jeg sagde "Spørg ej til behovet".
Det var, som om jeg sagde: "Kom så, du har mere at give! Hold ikke igen!"
Og jeg kiggede på Lear. Ja!
Hvert ord, han sagde, var nyt for mig.
Jeg kendte ikke den skæbne, der ventede ham.
Smerten skabtes i skuespillets øjeblik.
Og jeg så en gammel mand.
Og den gamle mand...
...var mig.
Du må ikke gå fra mig.
Jeg kan slappe af, hvis du bliver.
Men bed mig ikke om det umulige.
Ellers...
Uden dig, i mørket -
- vil jeg se en låst dør med et "Lukket" -skilt i vinduet.
"Lukket, bortrejst."
Og et lukket rullegardin.
Jeg bliver, til Norman kommer.
Jeg mente længere. Jeg beder dig.
Jeg beder dig, pusser.
Du må berolige mig.
- Jeg er træt. - Træt?
Ja, det er jeg også.
Jeg er træt. Jeg er træt af kolde tog -
- kolde venteværelser, kolde søndage i Crewe og kold mad sent om aftenen.
Jeg er træt af at pakke, pakke ud og stoppe trikoter.
Jeg er træt af lugten af gamle kostumer og naftalin.
Og mest af alt er jeg træt af at læse uge efter uge -
- at jeg ikke duer, er for gammel, den bedste blandt dårlige biroller.
Ikke din lige. Uværdig ved siden af dit talent.
Og jeg er træt af at skulle gøre gode miner.
Jeg burde have forladt dig i Baltimore på den sidste USA-turné.
Jeg burde have antaget mr. Feldmans tilbud og taget toget vestpå.
Feldman mente ikke, at jeg ville være fotogen. Det svin.
Jeg hader biografen. Jeg tror på levende ting.
Hvor hurtigt udseendet dog svinder.
Intet kamera er stort nok til mig.
En lille succes havde været nok.
Hvorfor adlede de Arthur Palgrove?
"Rejs Dem, sir Arthur," sagde kongen. "Jeg knælede ikke."
Aldrig i hele sin karriere har han været uden for London.
- Jeg syntes godt om USA. - Jeg hadede de svin.
Gør jer klar til anden akt!
Jeg må hvile, pusser. Jeg vil have ro.
Du vil bare blæse og have mel i munden.
Hvad skal man med mel i munden, hvis man ikke skal blæse?
- Er alt vel? - Kan De ikke banke på?
Kom nu, hr. Ikke foran Hendes Nåde.
Jeg har talt med folk.
De skulle høre, hvad de siger. Sikke en pause!
Michelangelo og William Blake mindede De dem blandt andet om.
En stakkels knægt -
- en pilot med bandage om hovedet, græd i teaterbaren -
- blev trøstet af en ældre, gråhåret mand -
- med rynket hud og fine hænder -
- som sagde: "Så, så, Evelyn. Det er bare et stykke."
En ringe trøst. Var det ikke et skuespil -
- ville "Så-så-Evelyn" ikke være så ked af det.
- Michelangelo? - Og Blake.
- Jeg går ind på mit værelse. - Bliv her.
Du skal hvile dig. Ikke, Norman?
- Jo, det skal han. - Pusser?
Vær nænsom ved Hendes Nåde.
Det er jeg altid.
Særligt nænsom.
Hvorfor?
Hun har nået den alder.
Mener De rødmen og svimmelhed?
Hun er begyndt at blive meget selvoptaget.
Det lyder som et slemt anfald af forandring.
Vær nænsom. Hun skal ikke blive såret.
Sov nu.
- Vil De have noget andet? - Glemsel.
Det kommer før eller siden.
Jeg håber på senere.
Jeg vækker Dem i god tid, så De kan klæde Dem i vilde blomster.
Sov godt, og drøm sødt.
Hent Madge!
Ja?
Det går vist meget godt.
Bortset fra den første entré.
Kom her.
Hold mig i hånden.
Kom nu.
- Den er iskold. - Kold af frygt.
Hvad er De bange for?
Det, der skal komme.
Det er bare mig. De behøver ikke at imponere mig.
Jeg taler fra hjertet.
Jeg har aldrig før følt mig så ensom.
- Jeg har en forestilling at stå for. - Hør på mig.
Jeg er bange for det, der skal komme.
Jeg mener det. For første gang er fremtiden skjult for mig.
Jeg har ingen venner og nyder ikke fællesskabets varme.
Det eneste, jeg kender -
- er skrækkelig ensomhed.
En arbejdsskade.
Hvad ville De tale med mig om?
Jeg ser Dem som min eneste sande ven.
- Jeg må tilbage. - Har De været lykkelig?
Har det været det hele værd?
Nej, jeg har ikke været lykkelig.
- Ja, det har været det værd. - Madge, min ven.
I mit testamente efterlader jeg Dem mine avisudklip.
- Jeg vil ikke vide, hvad jeg får. - Udklip fra et liv og en karriere.
Jeg har gemt dem alle.
Både gode og dårlige anmeldelser.
Der er ikke så mange dårlige.
Snak om mig af og til, og tal pænt om mig.
Skuespillere lever kun videre i andres hukommelse. Tal pænt om mig.
Det her er en absurd samtale.
De er ved at fortolke "Lear" knap så mekanisk -
- og så står De og planlægger Deres begravelse.
Det bedste i livet er at blive husket.
Tal pænt om mig.
- De vil blive troet. - De vil blive husket.
Madge, min ven.
Jeg har noget til Dem.
De skal have den her ring.
Hvis ejendele kan være kære, er den mit kæreste eje.
Edmund Kean bar den i et stykke, hvis titel beskriver -
- hvad jeg føler.
"En ny måde at betale gammel gæld på."
Når De taler om den, kan De sige, at Edmund Kean og jeg bar den.
Jeg havde engang tænkt mig at give den til Dem.
For mange år siden.
Men De var yngre dengang. Jeg troede, at De ville misforstå.
Ja.
En ring fra en mand til en kvinde kan let misforstås.
Jeg bliver anset for at være ufølsom, men jeg er ikke blind.
Nej, jeg har altid vidst, at De kendte gammeljomfruens følelser.
Det var rigtigt ikke at give mig ringen. Jeg levede i håbet.
Men jeg har da set Dem hver dag og hjulpet Dem.
Jeg nøjedes med det, jeg kunne få.
De er den eneste, der virkelig elsker mig.
Vær klar til anden akt!
- Hvem er det? - Irene.
Jeg kommer tilbage med kronen, hr.
Kom ind.
Stil den fra Dem.
Hr.? Forstyrrer det Dem, hvis jeg siger noget?
Det kommer an på, hvad det er.
Jeg ville bare takke Dem.
- For hvad? - Aftenens forestilling.
- Den er ikke slut endnu. - Det er en ære at være på scenen.
Hvis De åbner skuffen, finder De et foto af mig.
Jeg elsker at komme herind.
Jeg kan mærke kraften.
Og mystikken.
Førhen var det her, ypperstepræsten tog dragten på.
En åndsfælle.
Lås døren.
Kom nærmere.
Jeg hedder Irene.
Irene.
- Vil De spille? Lidenskabeligt? - Ja.
- Med hver fiber i kroppen? - Ja.
- På bekostning af alt andet? - Ja.
De må være parat til at ofre det, som de fleste kalder...
-... livet. - Det er jeg.
- Hvad er Deres stjernetegn? - Skorpion.
Godt. Ærgerrig, hemmelighedsfuld, loyal og i stand til at være jaloux.
Det er vigtige egenskaber inden for teatret.
Har De flotte ben?
Kom nærmere.
Lad mig se.
Højere.
Alt for flotte.
De bedste skuespillerinder har ben så tykke som træstammer.
Der er ikke ret meget af Dem.
Meget spinkle knogler.
Får De mad nok?
Så ung.
Så ung...
Det var bedre!
For sent. For sent.
- Nå, min lille skattepige. - Slip mig!
- Hvad foregik der? - Han har det vist bedre.
- Bedre end hvad eller hvem? - Jeg troede ikke, det gik.
Forestillingen er ikke forbi.
Jeg venter. På en detaljeret beskrivelse.
- Ellers slår jeg Dem. - Er vi ikke venner?
Det troede jeg også. Irene...
Jeg kan huske, da De begyndte.
I et værelse på teatret i Newark-on-Trent.
De var i favnen på prinsen af Marokko, en gift mand.
Sikke et syn! Han med bukserne nede og De sort i ansigtet.
Jeg sagde: "Jeg siger ikke noget, men gør det ikke igen."
- Hvad har jeg nu gjort? - Lad mig høre.
- Hvilket? - Om herren.
Jeg kommer for sent.
- Jeg skal hjælpe Hendes Nåde. - Det kan vente.
Forstod De ikke spørgsmålet?
- Hvad gjorde han? - Det siger jeg ikke.
- Så banker jeg Dem. - Slår De mig, sladrer jeg til ham.
- Jeg sladrer. - Sladrer. Om mig?
Jeg ryster af skræk.
Sladre? Blæs på det!
Han gjorde noget uset og lusket, som han nød.
Han løftede mig op i sine arme.
- Løftede Dem? - Jeg ved, hvad han mente.
"Så ung, så ung," sagde han og løftede mig op.
"Det var bedre," råbte han. Det var ungdom, han var ude efter.
Han søger ikke ungdom, men en, der spiser mindre.
Der er De jo. De kommer for sent.
Af sted med Dem. De må padle en anden kano.
Vores er desværre sprunget læk.
Hurtigt til slottet!
Jeg har givet ordre til Lear og Cordelias død.
Hurtigt, mens tid er!
- Skynd dig, som gjaldt det dit liv. - Du skal på.
Lad være. Du er som en arbejder.
Trods min natur vil jeg dog gøre noget godt.
Du milde skaber!
Hyl, hyl, hyl, hyl!
I er jo mænd af sten!
Havde jeg jeres tunger og øjne, ville jeg bruge dem -
- så selve himlen revnede.
Hun er for evigt borte.
Jeg kan godt se, om folk er døde eller levende.
Hun er så død som muld.
Lån mig et spejl. Hvis hendes ånde gør glasset tåget -
- så er hun i live.
Fjeren rører på sig. Hun er i live.
Hvis hun er, er det en lykke, som opvejer alt, hvad jeg har lidt.
- Er dette dommedag? - Et forbillede på dens rædsler?
Og min stakkels pige er hængt.
Nej, intet liv!
Hvorfor skal en hund, en hest, en rotte leve og du slet ikke ånde?
Du kommer aldrig mere tilbage.
Aldrig, aldrig.
Aldrig, aldrig, aldrig!
Knap denne knap op.
Tak skal I have.
Kan I se det?
Se hendes læber.
Se der, se der.
Kig op, herre konge.
- Parat med tæppet. - Lad ånden fare.
Den hader ham -
- som vil strække ham ud på livets pinebænk længere.
Han er borte. Vi må mindes denne sorgens stund...
...og tale hjertets kval med vores mund.
Den ældste har lidt mest.
Vi, som er unge, skal ikke bære byrder halvt så tunge.
Værsgo til snoreloftet.
Vi klarede det, Will! Vi klarede det!
Parat til fremkaldelsen.
Tæppet går op.
- Hvilket stykke er det i morgen? - "Richard III".
Slaveri, forbasket slaveri.
- Norman, Norman... - Hr.
Hvad vil der ske med Dem?
Kan De være lidt mere præcis?
Hvad sker der, hvis jeg stopper?
Hold nu op.
Der sker aldrig noget med mig. Der foregår intet i mit liv.
Men hvis jeg nu ikke kunne fortsætte.
Det sker ikke, så jeg gider ikke svare.
- Jeg bekymrer mig. - Lad være.
- Hvem er det? - Geoffrey.
Jeg ville bare sige godnat.
Godnat, Geoffrey. De var fortrinlig i stormscenen.
Jeg kunne mærke kærligheden.
Mange tak.
Narren er den vigtigste Shakespeare-rolle, jeg har spillet.
Jeg håber, at jeg ikke svigtede Dem.
Giv Geoffrey et lille glas øl, Norman.
Tak.
Det føles så underligt i aften.
Det er spændende at bevise i min alder, at man kan spille.
Det vidunderlige ved livet er, at det aldrig er for sent.
Der sker overraskende ting.
Men der er ulemper. Man får appetit på mere.
- Skål. - For helbredet.
Bunden i vejret, Geoffrey.
Må jeg spørge om noget?
- Værsgo. - Narren er en underlig rolle.
Man giver sig fuldt ud i halvanden time, og så er man ude af stykket.
Når jeg nævnes næste gang, siger De, at jeg er hængt.
Men hvorfor?
Af hvem? Det virker så uretfærdigt.
Min teori er, at på Williams tid -
- blev narren og Cordelia spillet af den samme person.
En meget god kombination. Så sparede man en lønning.
Intet er forandret.
Bare jeg ikke svigtede Dem.
På ingen måde.
Bare lige en sidste ting. Jeg ved, at De er træt.
I jobsamtalen bad jeg om ikke at få for meget.
Små roller, sagde jeg.
Det er ikke så beundringsværdig, men jeg har aldrig taget chancer.
Jeg stræbte aldrig efter at nå til tops.
Jeg har spillet udmærkede roller. Turnéer, naturligvis. Aldrig London.
Jeg klager ikke. Turnéer er et godt liv.
Jeg har spillet cricket om sommeren og hockey om vinteren.
Vidunderlige kvinder, lange gåture, nye omgivelser hver uge.
Det engelske landskab i al slags vejr.
Findes der noget bedre?
Men jeg har aldrig taget chancer.
Men jeg har været heldig. Jeg skal ikke klage.
Jeg skal nok nå til slutningen af kapitlet.
Jeg har sparet lidt, og min kone tjener lidt på sangtimer.
Jeg kan ikke forvente at få arbejde i min alder.
Krigen har ført til uventet arbejde. Alle de unge er ved fronten.
Min sønnesøn. Han er ikke professionel.
Han blev taget til fange i Tripoli.
Undskyld, at jeg snakker løs.
Hvis det på noget tidspunkt bliver aktuelt -
- vil jeg gerne tages i betragtning til bedre roller.
Jeg forlanger ingen lønforhøjelse.
Jeg vil have Dem in mente.
Mange tak.
Jamen, så...
Godnat.
Tak for skænken.
Jeg klarer mig. Godnat, Norman.
En fin fyr.
Skal vi fjerne Deres sminke, hr.?
Jeg håber, at Will var tilfreds.
- En ven af mig... - Ikke nu.
En ven af mig havde en meget smuk sangstemme.
Men han mistede den i Colwyn Bay efter en kold havgus.
Men han fik den tilbage igen. Ved De hvorfor?
Han sagde til sig selv, at de, der tjener, også synger.
Eller noget lignende.
- Er De fuld, Norman? - Mig, hr.? Fuld?
"Sir Percy, hvor De dog roder i mit hår."
Må jeg lugte til Deres ånde?
Hvad sagde jeg? Så sød som Winston Churchill.
De må ikke være fuld.
Er du ikke klædt på endnu?
Jeg er lidt langsom i aften, pusser.
Jeg venter ikke.
Jeg går hjem og tænder op i pejsen.
- Jeg kommer snart. - Godnat, Norman.
- Skal jeg takke Dem eller ej? - Nej.
Jeg kan ikke tåle tak.
Godnat.
Hun er en god kvinde.
En god kvinde.
- Hvem er det? - Mr. Oxenby.
Giv mig mit manuskript. Han læser det ikke.
Sænk stemmen. Han er ikke gået.
Vent der. Han er lidt langsom i aften.
Al kampen og overlevelsen tærer vel på ham.
- Kom nu, Oxenby. - Forældet hykler.
Jeg glæder mig til en ny ledelse.
En trup uden tyranner. Jeg kan stå i spidsen.
Lidt succes ville klæde Dem, Oxenby.
De smisker mere, end De plejer.
Godnat, hr.
Hvis De skynder Dem, indhenter De Oxenby.
Jeg er træt, forfærdelig træt.
Værelset drejer rundt.
Jeg må lægge mig ned.
Få fat i en taxi på dette gudsforladte sted.
En ting ad gangen.
De må ikke græde.
- Der er intet tilbage. - Hold så op med det der.
- En ven af mig... - Hold op med Deres venner!
Sikke en broget skare. Ynkelige, ensomme, fortvivlede.
- Var det ikke rart? - Undskyld.
Det var unødvendigt. Betragt mig som en ven.
- Aldrig fortvivlet. - Jeg har sagt undskyld.
Aldrig fortvivlet!
Måske lidt imellem.
Om aftenen.
Eller til jul, når man ikke kan få job.
Men aldrig her i bygningen. Aldrig.
Måske ynkelig, men ikke utaknemlig.
Man tænker måske lidt for meget på sit held.
Ingen hertug har det bedre. Her er smukt. Her er forår og sommer.
Her er smerten til at udholde.
Her er aldrig ensomt. Ikke her!
"Thi den, som i dag udgyder sit blod med mig ..."
Blød, uden tvivl.
Følsom, sådan er jeg.
Let at såre, men det er en dyd.
Jeg er her ikke af egennyttige grunde.
Jeg har ingen usle motiver.
Jeg har, hvad jeg ønsker mig, og ingen behøver at vide det.
Utilstrækkelig, ja, men aldrig nogensinde fortvivlet.
Jeg er begyndt på "Mit liv".
Hent bogen.
Jeg er kommet i gang.
- De kom ikke så langt. - Hvad har jeg skrevet?
"Mit liv. Tilegnelse."
"Denne bog tilegnes min elskede Pusser, som har inspireret mig."
"Til alle skuespillere for deres evige udholdenhed."
"Til de teatermedarbejdere, der kun får en ringe del af æren."
"Snedkerne, elektrikerne, scenearbejderne og regissørerne."
"Til publikum, der har grinet og grædt med os med et åbent hjerte."
"Men til sidst ..." Åh, hr...
"... til mindet om William Shakespeare ..."
"... i hvis glorværdige tjeneste vi alle ivrer."
"Mit liv" må være fint nok.
Vent nu lige...
"Snedkere, elektrikere, scenearbejdere ..."
Hr.?
Hr.!
Hr.?
Vi er vel ikke døde?
Det er Deres stikord. De kan replikken.
"De lyver! Jack Clinton lever!"
Meget pinligt.
De har ret, værelset drejer rundt.
Deres Nåde!
Madge!
En eller anden!
Det var ikke en dramatisk dødsscene.
Slet ikke bemærkelsesværdig.
Og meget kort. Af ham at være.
Hvor er Hendes Nåde?
Alle gik i forvejen.
- De kunne ikke vente. - Jeg ringer til hende.
- Og skaffer en læge. - Det er for sent til lægen.
Hvad skal der ske med mig?
Luk døren. Vent udenfor.
Jeg vil ikke vente udenfor. Jeg venter aldrig udenfor.
Jeg vil være sammen med ham. Jeg kender min plads.
Prøv at blive ædru. Ambulance, tak.
"Snedkere, elektrikere og regissører." Din lede stodder!
- De kunne godt have husket mig. - Ja, Deres Nåde. Det er Madge.
Jeg vil høre, om De kan komme til teatret.
Hendes Nåde er på vej. Hun tog det pænt.
Hun bad os lægge Lear-kappen over ham.
Lægge Lear-kappen over ham?
Hent fotograferne, skatter. Med Lear-kappen over sig?
Det er altså ikke "Nelsons død".
Hvor er den?
Scenemestrene bliver heller ikke nævnt.
Kom med ud herfra.
Får vi vores løn?
Er der penge i kassen efter skat?
Vi skal have løn for hele ugen.
Bare fordi han dør på en torsdag, skal vi ikke have mindre.
- Kom nu med. - Hvor skal jeg tage hen?
Hvorhen? Jeg har ingen steder at gå. Jeg er fortabt.
Jeg vil ikke drive et pensionat i Colwyn Bay.
Hvad skal jeg dog gøre?
- De kan tale pænt om ham. - Om den støder?
Jeg ville aldrig omtale ham positivt.
- Den utaknemlige skid. - Ud herfra!
- Jeg vil ikke have Dem her. - Er det helligt?
Det er ikke en helligdom. Ikke tisse på altret!
Hold så op!
Tale pænt om ham?
Jeg ved alt om Dem, skatter.
Jeg er ikke blind. Vi bærer alle på vores små sorger.
Jeg ved, hvad De ville sige. Uforfærdet, trofast, loyal, hengiven.
Jeg har kun én ting at sige. Det siger jeg ikke til nogen.
Min mund er lukket.
Det må De ikke høre. Eller ham.
Hvis jeg sagde det, ville han hævne sig på mig.
Ingen får det nogensinde at vide.
Vi bærer alle på sorger.
De er ikke den eneste. Jo mindre man er -
- desto større er ens sorger.
De mener, at De elskede ham?
Hvad så med mig?
Det her er ikke noget sted for døden.
En ven af mig...
Tekster: Morten Rasmussen www.sdimedia.com